PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
Spolubydlící si na sebe docela rychle zvykají.
- Rozhodně. - Ano.
Reputace některých je již v sázce.
- Ano! - Tak brzy.
- Tak rychle. - Velmi rychle.
Díky za chutné jídlo, Shohei!
Shohei!
- To jsi řekl ty. - Nejprve
Kenny a Kaori diskutovali o své společné vášni - kreslení.
Správně.
Díky tomu se mohli sblížit. Mezitím...
Haruka a její cílevědomost!
- Naučil bys mě hrát na kytaru? - Na kytaru?
Kdykoliv.
Nemůžu zahrát F, protože mám moc krátký malíček.
- Seděli vedle sebe na pohovce. - Ano.
Dal jí krátkou lekci.
Poté ho Haruka pozvala, aby s ní šel na koncert její kamarádky.
Máš čas během dne?
Během dne? Myslím, že ano.
- Zajdeme předtím na jídlo? - Ano, můžeme.
Pak přišly Shoheiovy kontroverzní poznámky.
Pamatujete si na incident s tempurou?
- Tu konverzaci u jídelního stolu. - Incident s tempurou?
Profesor Shohei má pár pochybných postojů ohledně pracovní morálky.
Lidé s touto mentalitou stejně brzy vymřou.
Cože?
Lidé s tímto archaickým myšlením zestárnou a vymřou.
- Ti, kteří oceňují jednu profesi? - Přesně.
Je naivní si myslet, že se staneš expertem na něco
jen proto, že zůstaneš u jedné věci.
Expertem se staneš tak, že se nevzdáš.
Miluji tempuru, ale kdybych ji měl každý den, přejedla by se mi.
Na podložení těch názorů nemá výsledky.
To není v pořádku.
To je skvělá příležitost představit našim zahraničním divákům tempuru.
V tom smyslu to byla vhodná metafora.
Doufejme, že diváci Netflixu nyní lépe rozumí tempuře.
- Samuraj a tempura. - Ano. To se nikdy neomrzí.
Napřed tu byl Vinný Samuraj a teď tempura.
- Přesně tak. - Už zbývá jen hora Fudži.
Tři pilíře japonské kultury.
Poté tu máme Ruku a Risako.
Copak se Ruka nepřestane červenat?
- Co Detektiv Conan? - Cože? To zrovna ne.
RISAKO TANABEOVÁ, FITNESS TRENÉRKA ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
Moc mě to nebere, ale zkusím to.
Paráda.
Ruka je tak pohledný.
Ano, ale mluví jen o tom, jak se stydí a červená při konverzaci s děvčaty.
- Je mu teprve 20. - Budu to tolerovat jen do 4. týdne.
Jen do 4. týdne?
Co se stane, když někdo, kdo se červená, se ve vaší přítomnosti červenat přestane?
- Není to děsivé? - Skutečný herec.
- To je nejhorší možný scénář. - Přesně.
Doufám, že nalezne trochu odvahy.
To, že se červená, ještě neznamená, že nemá libido.
- Pravda. - Vsadím se, že jeho libido bouří.
- Proto se červená, nemyslíš? - Ano.
To by opravdu nikoho nenapadlo.
Jen říkám, že mluvíme o jeho šarmu a nevinnosti,
- ale nenechte se zmást. - Pravda.
3. TÝDEN SNIL JSEM O NÍ
- Dobré ráno. - Dobré.
Všichni jsou už pryč?
- Ne, stále spí. - Aha.
ŠLA JSEM NA GOLF! - HARUKA
- Dnes jdeme do kina, že? - Jo.
ŠLA JSEM DO STUDIA - KAORI
- Půjdeme na oběd? - Jo.
Co by sis dal?
Mám chuť na palačinky.
- Palačinky? - Jo.
- Fajn. - Nevadí?
Miluju palačinky.
- Kam na ně půjdeme? - Znám jedno místo.
Opravdu?
FUTAKO-SHINCHI, KANAGAWA
Jsme tu.
Zvládli jsem to!
- Mám hlad. - Já taky. Nemůžu se dočkat!
Souhlasím.
VÍTEJTE! - HOLANDSKÉ PALAČINKY KAVÁRNA A BAR - IDOBATA
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
- Je to dobré. - Jo?
- Je to sladké? - Moc chutné.
- Ale je to sladké? - Chutná mi to.
Ale je to sladké?
- Není to moc sladké. - Není?
Co tvoje?
- Je to dobré? - Ano.
Přemýšlím, z čeho je dělají.
Tohle je z hladké, že?
To není z hladké. Spletl jsem se.
To je holandská baby palačinka.
Co tě tak rozesmálo?
Myslíš si, že „hladká“ je ingredience?
Jako mouka? To sis myslel?
Přímo tady se píše „hladká“.
Není to tak?
To prostě znamená, že má základní příchuť.
- Základní příchuť? - Ano, normální verze.
Jako že tam není žádné přidané aroma?
Přesně tak.
- Chápeš to? - Ano.
Už jsi mluvil se všemi?
- Kdy? - Myslím obecně, do teď.
- Moc jsem nemluvil s Harukou. - Aha.
Začneš se červenat, když mluvíš s děvčaty, že?
Jo.
Proč se tedy teď nečervenáš?
- Nečervenám? - Ne.
Nevím proč.
Myslím, že se mi s tebou mluví nejlépe.
Je to proto, že jsem nejméně „ženská“?
Mám velkou chuť se projet na skateboardu.
Fajn. Ale nevím o žádném vhodném místě.
- Vážně? - Jo.
A co park?
- Park by šel. - Opravdu?
- Najdeme nějaký poblíž? - Jo.
- Takže... - Ano?
Takhle to dělám.
- Počkej. - No to zírám.
Napřed načrtnu obrysy.
- Bezva. - Toto všechno je ručně kreslené.
- Pero a papír. - Můžeš to naskenovat?
- Jo. - Skenuješ to.
Můžu se tě zeptat na štětce?
- Nebo je to tvé obchodní tajemství? - Vůbec ne.
- Co se týče štětců... - Bezva.
- Počkej. - Děláš tím náčrt?
- Správně. - Páni!
Neměl jsem peníze na stylus.
Měl by sis ho pořídit! Pomůže ti to.
Ty ho máš?
Ano.
- Opravdu? - Chtěl by sis ho někdy zkusit?
- Ano, prosím. - Klidně můžeš.
- Super. - Tohle je bezva.
Nikdo není takhle sexy, když jí hamburger.
Líbí se mi, jak to vypadá i bez těch obrysů.
- Opravdu? - Ano.
- Také jsem si toho všiml. - Vypadá to bezva.
Závidím ti, jak dobře to vypadá. Obzvláště tato verze
- bez obrysů. - Díky.
Učinili jsme nový objev...
- Vypadá to skvěle. - ...díky tobě.
Plánuješ tyto obrázky nějak zpeněžit?
Nebo je jen nahraješ na internet?
Vlastně bych je chtěl nechat natisknout na trička a další produkty.
Chtěla bych mít pár kusů na prodej na výstavě v červnu.
- Budeš dělat potisk na trička? - Ano, dělám to každý rok.
Máš výstavu každý rok?
Ano. Začala jsem pracovat na volné noze od června, takže...
- Je to výroční výstava na oslavu? - Ano.
- To je skvělé. - Ano. Tohle bude třetí rok.
Chtěla bych vystavovat v galerii.
Nyní vystavuji v jedné kavárně,
ale chtěla bych uspořádat velkou výstavu v galerii.
Mohli bychom pracovat spolu.
- Něco mě naučíš. - Jasně.
Můžeme se podívat na pár modelů triček.
- Dobrý nápad. - Vezmeme nějaké na potisk.
To zní skvěle.
Nevadí, když připravím lu rou fan, zatímco budete vařit?
- Nevadí. - Ještě to není hotové?
- Tohle není lu rou fan. - Co je to?
Ji rou fan.
- Jaký je v tom rozdíl? - Jedno je kuřecí a druhé vepřové.
Jak šel dneska konkurz?
Nebylo to špatné.
- Myslíš, že tu roli dostaneš? - Nevím.
Kdy ti to mají oznámit?
Zřídkakdy se to dozvím ve stejný den.
- Opravdu? - Ano.
- Vítejte doma. - Jsme zpátky.
- Vítejte doma. - Vítejte doma.
- Co je to? - Něco tu krásně voní.
- Co to neseš? - Tolik vůní.
- Koupili jsme spoustu věcí. - To je vůně.
- Mám tu pro tebe dárek, Kenny. - Pro mě?
- Tady. - Co je to?
Máme dárky pro všechny.
- Cože? - Pánev na takoyaki!
- Paráda. - To je skvělé.
Conan byl lepší, než jsem čekala.
- Šli jste na to? - Ani jsme se nemuseli ptát.
Ačkoliv jsem asi na 20 minut usnula.
Ty jsi usnula?
Ale nakonec jsem si to užila.
- Opravdu? - Ano.
- Mám nakrájet cibuli? - Líbil se ti příběh?
Když se nabízíš, jasně.
A potom Ruka...
- Tohle nebude nikoho zajímat. - Poslouchám!
Poslouchám.
- Řekni jim o tom, Ruko. - Chci tam mít cibule.
Dej je sem. Může to tak být?
Chceš tuhle?
- Máš neoloupanou? - To půjde.
Stalo se dnes něco?
Co máš na mysli?
Například dotkly se vaše ruce během filmu?
- Takhle? - Když jste sahali pro popcorn?
- Nebo jste si ho nekoupili? - Nic se nestalo.
- Vůbec nic. - Žádný popcorn?
- Měli jsme popcorn. - Ale stejně se nic nestalo?
Mohl jsi zkusit nabrat víc zároveň s ní.
Nesladili jste tempo?
Oba jsme měli vlastní.
- Vlastní krabičku? - Proč ne společnou?
- To je špatně! - Měli jste se podělit.
- Jsem poprvé na střeše. - Já taky.
Je to hezké.
Jak sis užil dnešek?
Dobře jsem se bavil.
Přišlo ti to jako rande?
Spíše jako normální setkání...
než jako rande.
- Jako když se potkají kamarádi? - Ano.
Někteří lidé se okamžitě rozhodnou,
zda chtějí být jen kamarády, nebo zda chtějí být něco víc.
Někteří lidé jsou rozhodnutí okamžitě.
Patříš mezi ně?
- Ne. - Takže se to může ještě změnit.
Rozhodně. Ale...
Nejsem si jistý.
Risako měla skvělou náladu, když jste se vrátili.
- Ano. - Hodně se smála.
To jsem rád.
Myslím, že většině lidí by se nelíbilo,
kdyby jejich kamarád usnul při filmu, který vybrali.
- Ale... - Ruka není takový.
Když jsem usínala, zeptal se mě, jestli mi není zima.
Měla jsem z toho špatný pocit, protože byl ke mně tak milý.
- To je tak sladké! - A vlastně mi byla zima.
- Opravdu? - Byla mi hrozná zima.
A tak jsem přikývla a on mi půjčil svou bundu.
- Půjčil ti svou bundu! - Byl tak milý.
Bylo to příjemné.
- Je to vzrušující. - Bylo to okouzlující.
- Šla bys s ním i příště? - Ano.
Je zajímavý.
Hodně jsem se nasmála i v situacích, kdy byl neúmyslně vtipný.
- Stačilo se jen dívat? - Jo, bavilo mě sledovat, co dělá.
Nejsem si jistá, zda se bavil, nebo ne...
- Určitě ano. - Ale já se bavila skvěle.
Byla to prostě zábava.
Pamatuješ, jak jsi první den zmínil,
- že máš zájem o Haruku? - Ano.
Stále to cítíš stejně?
Myslím, že ano. Ale...
Neměl jsme příležitost si s ní promluvit.
Jde na rande s Kennym, že ano?
Kenny a Haruka. Jaký z toho máš pocit?
Asi chceš vědět, zda žárlím, ale není to tak.
- Nemáš z toho nepříjemný pocit? - Nevím.
Kdybychom se
před jejich rande s Harukou víc bavili a lépe se poznali,
pak bych z toho měl asi trochu zvláštní pocit.
Haruka řekla, že jsi roztomilý. Že tě nemůže přestat pozorovat.
Mám pocit, že navazujeme oční kontakt...
- Všimnul sis? - ...docela často.
Opravdu? To je skvělé.
- Já jsem do oka nikomu nepadnul. - To vážně?
To zní hezky. Opravdu.
Padli jsme si do oka.
Doufám, že si najdeš čas a s Harukou si popovídáš.
Je to ošemetné.
Mám problém najít správný okamžik.
- Je pro tebe těžké navázat konverzaci? - Ano.
- Přistupuj k tomu stejně, jako teď. - Jako teď.
Možná se jí zkus zeptat, jestli by s tebou zašla na drink.
Jo.
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
MUZIKANT
RISAKO TANABEOVÁ FITNESS TRENÉRKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
- Jsem zpátky. - Vítej doma.
Vítej doma.
Pořád mám tolik tašek.
- Udělala sis menší dovolenou? - Rozhodně ne.
Vzala jsem si z domu pár věcí.
Šla jsi domů?
- Potřebovala jsi své auto. - A golfovou výbavu.
Byla jsi tam dlouho.
Šla jsem na after párty se svými spoluhráči.
Aha, jasně.
Je čas si odpočinout.
- Vyhrála jsi? - Ano. Vyhrála jsem...
- Bavila ses? - Ano, ale byla to ošidná hra.
- Náročné hřiště? - Jo.
- Jsou všichni doma? - Ano.
Půjdu nahoru. Musím vyložit všechny věci.
Je tu tak teplo. Není dnes venku zima?
- Zdá se ti? - Ano.
Nebyl jsem venku.
- Ne? - Byl jsem venku do večera.
Aha. Budu hned zpátky.
- Vyhrála jsi něco? - Tentokrát ne.
Byl to turnaj?
Nebyl to celý turnaj, jen místní soutěž.
Mluvili jsme o dnešním rande Risako a Ruky.
Byli jste na rande? Kde jste byli?
- Šli jsme do kina. - A na co jste šli?
- Na Detektiva Conana. - Takže přece!
- Na Conana? - Rozkošné.
Sluší jim to spolu, že ano?
Taky mě to napadlo. Kromě toho jste podobně staří.
Rozumíme si. Když s ním mluvím, nemusím se nijak přetvařovat.
Já to tak mám s Kennym.
Rozumíme si a jsme si podobní.
Jestli teda mluvíme jen o klucích.
Rozumím.
Ano. Zmínila jsi, že tě učil na kytaru.
Později jsem mu řekla,
že vypadal, jako by už dlouho s žádnou dívkou nemluvil.
- Jo? - Tohle jsem mu řekla.
A on řekl: „No, byla velmi roztomilá.“
Tomu věřím. Včera se tak zubil.
Řekl: „Byla opravdu roztomilá.“
Dobře, že to vím. Nevím, jak na tohle odpovědět.
To dává smysl. Co jiného říct, než „Rozumím“?
- Řekla bych: „Bezva.“ - Jo, přesně.
Ti dva byli okouzlující.
- Souhlasím. - Ano.
Oba jsou tak hezcí.
A nyní je potvrzeno, že Ruka Nishinoiri je prostě hloupoučký.
- Pravda. - Vypadá to tak.
Možná bychom mohli říct, že je „naprosto hloupý“.
Není nutné vědět, co „hladký“ znamená v každodenním životě.
Teď Torichan nemůžete říct o Rukovi nic špatného,
protože si myslí, že je hezký a očaroval ji.
Kdybych si já myslel, že „hladký“ je druh přísady,
řekla bys mi, že jsem rozkošný?
- No... - Jejda.
Takovou reakci jsem očekával, ale i tak to bolí.
- Myslím, že to od tebe bylo odvážné. - Opravdu? Díky.
Co si myslíte o tom, jak Haruka koketuje se všemi v domě?
Co si o tom myslet?
Ta scéna, kdy Ruka přijde domů a má lízátko...
- Vypadalo to strojené. - Rozhodně.
Nebylo to přirozené.
- Jako by říkal: „Nejsem roztomilý?“ - Kdy...
Možná to sladké bylo již kompletně pryč, když dorazil domů
a rozhodl se prostě dál žvýkat to dřívko.
Naplánoval si to tak,
že stále bude mít to dřívko v puse, když dorazí domů?
Nebylo to přirozené.
Možná si to vyndal z pusy po cestě domů, aby mu to déle vydrželo.
Každopádně tu máme monstrum.
- Možná. - Zdálo se mi, že se bavili.
Ale tihle dva si to neužívají nejvíc.
Jsou to Kaori a Kenny.
- Jsou si navzájem sympatičtí. - Rozumí si.
- Všimla sis toho osvětlení? - Ano.
Museli se dotýkat. Alespoň ramenem.
- Rozhodně tam byl kontakt. - Myslíš?
Nejlepší je, že jeden druhého povzbuzují.
- Máš pravdu. - Líbí se mi, jak se doplňují.
Mám pocit, že když spolu budou trávit čas, stanou se z nich lepší lidé.
- To byla skvělá scéna. - Bylo to perfektní.
Skvěle se k sobě hodí.
Haruka chce okouzlit Kennyho, ale asi to nezafunguje.
- To nevíme. - Moc spolu nemluvili.
- Řekl, že je roztomilá. - Zdá se, že Risako se líbí Ruka.
- Doufám, že si ho vezme pod křídlo. - Líbí se jí jeho bezradnost a naivita.
Jak dlouho se jí ta bezradnost bude líbit?
Je jí jen 21 let.
Asi sdílejí podobnou hravost.
Dokážu si představit, jak jdou společně životem a za pár let
Risako stále Ruku povede a bude mu organizovat život.
Bude mu říkat: „Pojď, udělej tohle nebo tamto.“
Takto by fungovali.
- Pravda. - Možná.
- Byl by to pohodlný vztah. - Zajímavé.
MONZEN NAKACHO, TOKIO
SHOHEI MATSUZAKI, HEREC
2016: PROMOVAL NA UMĚLECKÉ UNIVERZITĚ TAMA V OBORU FILM
2017: PRACOVAL PRO INTERIÉRY HAJIKAMI 2018: ODSTĚHOVAL SE NA TCHAJ-WAN
2018: PŘIDAL SE K ZÁBAVNÍ AGENTUŘE MY TURN, NEZADANÝ ŠEST MĚSÍCŮ
- Rád vás zase vidím. - Ahoj.
- Díky, že jste se se mnou sešel. - Rád tě vidím.
Jsem zpátky. Promiňte.
VÝKONNÝ ŘEDITEL HAJIKAMI
Budu nyní nějaký čas v Japonsku
a zajímalo by mě, zda bychom mohli znovu spolupracovat.
Jak často bys mohl pracovat?
Po většinu týdnů každý den.
Mohl bys začít okamžitě? Máme toho zrovna hodně.
Pracujeme na hospůdce, salónu a restauraci yakitori...
- Mohu začít kdykoliv. - Můžeš?
Ještě se vám ozvu, jak budu dostupný do budoucna.
Hádám, že tu nějakou dobu zůstaneš. Když nebudeš na konkurzech, samozřejmě.
Ano.
Budeš muset obětovat nějaký čas z Terrace House na své hlavní zaměstnání.
Ale myslím...
- Cože? - Chci říct,
že mě baví vyrábění nábytku a práce s interiéry.
To neříkej. Své herectví bys měl brát vážně.
Ale ne, mluvím vážně.
Pracoval jsme na různých projektech i na Tchaj-wanu.
Herci nemohou pracovat, dokud jim někdo nenabídne roli.
Musíš si vytvářet příležitosti.
Chci mezi tím vytvářet i jiné věci.
- Chtěl bych dělat oboje. - Asi by to tak šlo.
Ruka se stále necítí dobře?
Nejsem si jistá. Mám ho vzbudit?
Je nachlazený?
Nejsem si jistá.
Když jsem se ho zeptala na práci,
řekl mi jen, že mu nebylo dobře.
- To zní špatně. - Že?
Byl úplně rudý.
Takže...
- Byl rudý? - Bylo jasné, že má horečku.
Je někdo nemocný?
Ruka.
Myslím si, že má horečku.
- Spí? - Ano.
Spí celé odpoledne.
Aha.
Hej, viděl jsi to?
- Neviděl, promiň. - Zmeškal jsi to.
- Jakou má teplotu? - Nevíme.
Netuším.
Mohla bych mu donést jablka.
Dones mu...
Včera řekl, že má chuť na ovoce.
- Mohla bys mu nějaké připravit. - Už se stalo.
Měla bys mu to přinést.
- Teď? - Ano.
Naservírujeme mu tohle se sezamovými semínky a slaným kombu.
- Může si to tam přidat. - Ano.
Jsi skvělý kuchař.
- Co? - Potřebuješ lžíci?
Ano.
- Jsi v pořádku? - Ano.
- Máš ochraptělý hlas. - Bolí mě v krku.
Opravdu?
- Takže... - Ano?
Shohei ti připravil rýžovou kaši.
- Opravdu? - Ano.
Nechám ji tady.
- Dám si hned. - Můžeš jíst?
- Ano. - Dal by sis čaj nebo vodu?
- Čaj, prosím. - Čaj? Fajn.
Přinesla jsem ti také jablka a mandarinky.
- Opravdu? - Ano.
Díky za jídlo.
Mňam.
Budeš potřebovat nějaké léky.
- Asi ano. - To mi došlo.
- Něco ti tu nechám. - Máme tu něco, co zabere?
No...
Něco ti přinesu.
- Moc ti děkuju. - Není zač.
- Má to nějakou chuť? - Ano.
Opravdu?
- Není tam skoro žádné koření. - Má to trochu aroma.
- Chtěl jsi čaj, že? - Ano, prosím.
Dobře.
Dobrou chuť.
Jsem rád, že vám chutná.
- Je to výborné. - Úžasné.
Takové to je.
Chutná to skvěle.
- Ruka řekl, že mu chutnala tvá kaše. - Opravdu?
To rád slyším.
- Už brzy mu bude lépe. - Mám strašný hlad.
Opravdu není ve své kůži.
- Opravdu? - Ano.
- A co léky... - Zrovna jdu nějaké nakoupit.
Jdeš hned?
Ano, budu hned zpátky!
- Jsi laskavá. - Brzy se uvidíme.
- Měj se. - To je milé.
Nemáš pozítří rande s Kaori?
Mám.
- Líbí se ti? - No...
- Zajímá mě. - Co tím myslíš?
Chtěl bych ji poznat.
Jak poznat?
Chci se o ní prostě více dozvědět.
Kdyby mi tohle někdo řekl, vyložila bych si to tak,
že ke mně něco cítí, že se mu líbím.
Zajímá mě, ale nejsem do ní zamilovaný.
- Aha. - Neříkám, že ji nemám rád.
- Chápeme to. - Já vím.
- Rozumím. - Už víš, kam půjdete?
V Sanchi je jedno místo, kam jsem chodíval.
Chci ho navštívit od chvíle, co jsem se vrátil.
- Jsem zpátky. - Vítej doma.
Snědl jsi obě mandarinky?
Ne, mám je tady.
- Nejdříve ti dám teploměr. - Skvěle, díky.
A tady jsou nějaké léky. Můžu si také jeden dát?
Ano, samozřejmě. Můžu si je vzít hned?
Ano, ale nejdříve by sis měl změřit teplotu.
- Jinak nezjistíme, zda to zabírá. - To je pravda.
Jak daleko jsi musela jít?
Bylo to jen kousek.
- Tři kroky odsud. - Tři kroky?
Ano.
- Tři kroky? - Ano.
Tři kroky od zápraží.
- Doufám, že ti zítra bude lépe. - Já taky.
Být nemocný není zrovna zábava.
Pokud budeš mít chuť, sněz ještě trochu. Dříve se zotavíš.
- Dej si lu rou fan. - Lu rou fan?
- Chceš to zkusit, že? - Ano.
- Trvá to moc dlouho. - Co?
- Ten teploměr. - Cože?
Už je to dost dlouho, ne?
Nevytahuj to.
Musí to být alespoň minutu a půl.
Můžu se podívat?
- Třicet sedm rovných... - Máš teplotu.
- Jen trochu zvýšenou. - Ano.
Jakou máš teplotu normálně?
- Průměrnou? - Nejsem si jistý.
Pokud je kolem 35 stupňů, pak máš vysokou horečku.
- Myslím, že kolem 35 stupňů. - Opravdu?
- Asi ano. - Tak to je dost zlé.
- Asi ano. Čas na léky. - Ano.
Můžeš si to vzít s čajem?
- Nemělo by to vadit. - Dobře.
Tohle je voda?
Ne, něco jiného.
- Mám přinést vodu? - Čaj je v pohodě.
- Asi se půjdu navečeřet. - Rozumím. Moc ti děkuju.
- Tak pa. - Měj se.
- Opatruj se. - Budu.
Mám takový hlad...
- Pardon! - Díky, Risako.
- Ano, díky. - To nestojí za řeč.
- Díky, že se staráš o Ruku. - Máš hlad?
Když jsem odcházela, zdálo se mi, že je mu už líp.
- Myslíš? - To je skvělá zpráva.
- Umírám hlady. - Naservíruju ti jídlo.
Měla jsem na to takovou chuť, že jsem si už předtím našla recept.
Lu rou fan.
- Viděl jsem, že ho hledáš. - Toto jsme připravili na místo toho.
Tohle není lu rou fan.
- A co je to? - Ji rou fan.
- „Ji“ znamená kuře? - Ano.
- Teď už to chápu. - „Rou“ znamená maso.
- Maso? - Maso.
V čínštině se masu říká „rou“.
Je to výborné.
Že ano?
- Moc dobré. - To vidím podle toho, jak to jíš.
Takže...
Ani si nejsem jistá, zda to vůbec stojí za řeč.
Přišla jsem domů dříve.
Seděla jsem tady a věděla jsem, že Ruka odpočívá.
Později jsem se ho zeptala, zda dobře spal a řekl mi, že měl sen.
Řekla jsem, že je to fajn.
Řekl mi, že jsem byla v jeho snu.
- Jo? - Propána.
O čem ten sen byl?
Bylo by hezké, kdyby řekl: „Měl jsem krásný sen o tobě.“
Ale místo toho řekl: „Byla jsi v kadeřnictví.“
- A to bylo vše. - Nic víc neřekl?
Nevěděla jsem, co si o tom mám myslet, ale bylo to roztomilé.
- Ruka je roztomilý. - Jo?
Jsem tak plná. Bylo to výborné. Díky.
Ruka má pár zlozvyků.
Co tím myslíš?
Neustále mluví o tom, jak se červená, když mluví s děvčaty.
A protože jsem žena, i já patřím do této kategorie.
Kdybych do něj byla zamilovaná,
špatně bych pochopila jeho záměr, když řekl: „Viděl jsem tě ve svém snu.“
Říká, že nemá zkušenosti se ženami, ale pak řekne něco takového.
Myslím, že si to neuvědomuje.
- Zdá se ti to nefér? - Ano.
Myslím, že ženy by si snadno mohly špatně vyložit jeho záměr a zamilovat se do něj.
Myslíš, že láme dívkám srdce?
Myslím, že spousta dívek kvůli němu pláče.
SANGENJAYA, TOKIO
UDON
Tady jsi.
- Ahoj! - Ahoj.
Máš se dobře? Sluší ti to.
Mrznu. Tobě není zima?
Ano, ale mám na sobě spoustu vrstev.
- Měla jsi problém to najít? - Byla jsem trochu zmatená.
- Dobrý večer. - Zdravím.
BISTRO OSAKA
- Díky, že jsi přišla. - Rádo se stalo.
Dobrou chuť.
Jaký drink tu máš nejradši?
Většinou si dávám zelený čaj s whiskey.
- Zelený čaj s whiskey? - Ano.
Pokud máš tohle nejradši, musíme zajít do Chawari.
- Co tím myslíš? - Do baru Chawari.
Ten bar v Gakudai?
Jsou i v Nakameguro.
Co plánuješ na Zlatý týden?
Nemám vlastně nic v plánu.
- Co ty? - Já také ne.
Můžeme tedy zajít do Chawari.
Ano.
- Chutná mi to. - Jo.
Ještě nikdy jsem neměla rýži tamago kake.
Počkej, cože? Proč? To myslíš vážně?
Dávám si to poprvé.
Vždy se snažím vyhnout tomu, abych lila sójovou omáčku na rýži.
- Obarví to rýži. - A to se ti nelíbí.
Mám to míchat dál?
Každý to dělá jinak. Pokaždé, když si to dám, to dělám jinak.
Je to tak dobré.
Je to dobré! Tohle bych měla jíst, když jsem nachlazená.
- Výborné. - Ano.
Jak se ti žije v domě?
Nikdy předtím jsem s cizími lidmi nežila. Bývám nervózní.
Stresuje tě to?
Přesně tak.
- Zvládáš to? - Třetí den jsem kvůli tomu plakala.
- To jsi říkala. - Potichu jsem vzlykala.
Je to jako...
S každým se ještě necítím pohodlně a je tu docela velký věkový rozdíl.
V tomto ohledu jsi mi skvělou oporou.
Držíš mě nohama na zemi.
Taky jsem rád, že tu jsem pro tebe.
- Opravdu? - Myslím, že všichni jsou vděční.
Mockrát děkuji.
Nejsi snad ráda, že tu jsem?
Pojďme radši domů.
- Můžu se tě na něco zeptat? - Jasně.
Pozval si mě první den na večeři.
Co...
Co tím sleduješ?
- Já jen... - Chtěl ses o mně více dozvědět?
Chtěl jsem si s tebou více popovídat.
Proto jsem tě pozval.
To je celé.
Jsem ráda, že jsi přišla.
Šel bych domů, kdybys odmítla.
- I když si měl už vybaleno? - Přesně tak.
Takže začnu umývat...
- Tak já budu oplachovat. - Ano, tohle bude tvé místo.
- Napřed... - Máš pravdu, tohle jako první.
Zdá se, že to ještě není suché.
- Vidíš? - Naskládám je tedy sem.
Počkej...
- To je káva? - Co je to?
- To je jogurt. - Jen jogurt.
Netušila jsem, co to je.
Nemohla ses dočkat, až to umyješ?
- Nepiješ kávu? - Ne.
Nemůžeš pít kávu? Ani latté?
- Ne. - Opravdu?
Piju hlavně čaj a vodu.
- Ani limonádu? - Ne.
Opravdu?
Piju jen čaj a vodu.
To už jsi říkal.
Už zbývá jen tohle.
- Fajn. - Prima.
Dnes přijdeš pozdě, že?
Ano, večer mám konkurz.
- Dobře. - Konkurz?
Vyzvedneš si dnes svou kytaru?
Mám to v plánu.
Je tak těžká. Mám ji v tvrdém obalu.
- V tvrdém obalu? - Nemám přenosný futrál.
Můj vypadá spíše jako kufr.
- Tak přijedu a vyzvednu tě. - Kde?
Tam, odkud si ji půjdeš vyzvednout.
Opravdu? Díky.
- Samozřejmě. - Je tak těžká, že by mi utrhla ruce.
- Bála jsem se ji přenášet. - Opravdu?
- Rád pomůžu. Dnes, že ano? - Ano, dnes.
- Díky. - Nemáš zač.
- Zavolám ti. - Jasně.
Dobře.
- Půjdu si sbalit věci. - Dobře.
Nepozvals ji na rande?
Prosím, měj se mnou strpení.
Teď máš šanci.
- Uvidíme se večer. - Ahoj.
Měj se.
- Dobře. - Měj se.
- Dávej na sebe pozor. - Budu.
Brzy na viděnou.
A je pryč.
- Je příliš brzy. - Myslíš?
- Ještě ne. - Moc brzy?
Ale...
chceš ji pozvat jen na večeři.
- Ano, ale... - Záleží na načasování?
- Vyzvedneš ji později, že? - Ano.
Můžeš ji pozvat potom.
To je pravda. Můžu ji pozvat, když budu řídit.
- Budeš se dívat rovně. - Pravda.
A když zatočíš doprava, otočíš hlavu a zeptáš se: „Chtěla by sis vyrazit?“
Nebo se dívej jinam, aby ses vyhnul očnímu kontaktu.
Zdá se, že Shoheihova popularita v dnešním díle vzrostla.
- Protože umí vařit. - Díky večeři.
- Večeře byla skvělá. - Umí vařit.
Lu rou fan, ji rou fan, znal dobrý bar, to je vše.
- Ta večeře vypadala opravdu dobře. - To je pravda.
Měli dvě jídla a rýži. Mohli si vybrat.
- Dokonalé. - Mohli mít lou a ji v jednom jídle.
- Vysloužil si plusové body. - Vypadalo to skvěle.
To, že Kaori nikdy neměla rýži tamago kake...
To je překvapení!
- Neslýchané! - Byla moc dlouho v zámoří?
- Ani jednou za 28 let! - Rodině Watanabeových
musí chutnat suchá rýže bez ničeho.
- Není to jejich tradicí. - Ale je to tak dobré!
Rýže tamago kake musí přijít lidem mimo Japonsko bizarní.
- Lidé nejedí syrová vejce. - Nejsou oblíbená.
- Syrové vejce s rýží musí znít šíleně. - Dámy a pánové, je to tak dobré!
- Všichni diváci na Netflixu... - Musíte to zkusit!
Až navštívíte Japonsko, určitě to ochutnejte.
- Risako pečovala o Ruku... - Tak hezké.
- Moc roztomilé. - Skvělá scéna.
- Úplně mi to rozechvívá srdce. - Tolik jim to spolu sluší.
Risako je skvělá.
- Ale myslí si, že si s ní hraje. - A že si to neuvědomuje.
Říct: „Byla jsi v mém snu...“
- Znal jsem ženy, které tohle řekli. - Existují.
Ruka je hráč.
Souhlasím, You.
- Není to záměrně manipulativní. - Neuvědomuje si to?
I Risako řekla, že dívky by si mohli špatně vyložit jeho záměr.
Je typem, který flirtuje, aniž by si to uvědomoval.
- K Haruce se chová docela asertivně. - Ano.
Nabídl, že ji vyzvedne.
- „Uvidíme se později.“ - To bylo hezké gesto.
To bylo moc milé.
- Chci, aby z Ruky byl pejsek. - Začíná se to vyostřovat.
- Co jsi řekl? - Cože?
Snažil jsem se skrýt svůj názor, aby ho postřehl maximálně zvukař.
Asi uvidíme i tuto jeho stránku.
- Nakonec ano. - Myslíš, že později?
Zatím se mu daří tuto svou stránku skrývat.
- Jednou ji však musí odhalit. - Zcela jistě.
YOYOGI, TOKIO
Okamžitě jsem tě poznala v tom červeném tričku.
- Vyčnívám, že? - Tolik červené.
- Vezmu to. - Díky.
Dobrá.
- Není to tak těžké, jak jsi říkala. - Máš pravdu.
Ale na cestu vlakem je to nešikovné.
Utrhlo by mi to ruku.
Mám otevřít kufr? Nebo na zadní sedadlo...
- Myslím, že zadní sedadlo bude stačit. - Dobře.
- Ladíš s tím autem. - Že?
- Jako dvojčata. - Úplně.
- Tady? - Ano. A je to.
Dobrá.
- A je to. - Díky!
Není zač.
Popojedu, abys mohla nastoupit.
- Můžeš počkat tady? - Jo.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020